![]() Полезное:
Как сделать разговор полезным и приятным
Как сделать объемную звезду своими руками
Как сделать то, что делать не хочется?
Как сделать погремушку
Как сделать так чтобы женщины сами знакомились с вами
Как сделать идею коммерческой
Как сделать хорошую растяжку ног?
Как сделать наш разум здоровым?
Как сделать, чтобы люди обманывали меньше
Вопрос 4. Как сделать так, чтобы вас уважали и ценили?
Как сделать лучше себе и другим людям
Как сделать свидание интересным?
![]() Категории:
АрхитектураАстрономияБиологияГеографияГеологияИнформатикаИскусствоИсторияКулинарияКультураМаркетингМатематикаМедицинаМенеджментОхрана трудаПравоПроизводствоПсихологияРелигияСоциологияСпортТехникаФизикаФилософияХимияЭкологияЭкономикаЭлектроника
![]() |
Основні методи екологічних досліджень. Методи досліджень сучасної екології є дуже різноманітними:Методи досліджень сучасної екології є дуже різноманітними: – статистичний, який дозволяє отримання, обробку та аналіз первинних статистичних матеріалів; – балансовий, що дає можливість спів ставляти наявність природних ресурсів з їх використанням; – порівняльний, що передбачає вивчення об’єктів через порівняння з іншими об’єктами; – аерокосмічні (космічні знімання), що дозволяють оцінити в динаміці всі процеси, що відбуваються в локальному, регіональному та глобальному масштабах на Землі; – картографічний, що дозволяє застосовувати географічну карту для опису, аналізу та пізнання явищ. Крім того, застосовують наступні методи, такі як: робочих гіпотез, моделювання процесів, системний підхід, постановка експериментів тощо. Для проведення екологічних досліджень широко використовують порівняно прості методи математичної статистики: обробку варіаційних рядів з визначенням математичного очікування, дисперсії, середнього квадратичного відхилення, отримання інтенсивних та екстенсивних показників для порівняння тощо. Також виділяють такі методи як: фізичні; хімічні; біофізичні; біохімічні; радіобіологічні; метеорологічні; кібернетичні; наземний, повітряний та космічний екомоніторинги; аналізу, систематики, прогнозу. Методична основа сучасної екології включає: системний підхід; натурні спостереження; експеримент; моделювання. Для дослідних та прикладних робіт використовують наступні методи: – методи реєстрації та оцінки стану середовища: вимірювання температури, хімічного складу, радіаційного фону, хімічного забруднення і т.п.; – екологічний моніторинг: періодичне або безперервне спостереження, наприклад: вивчення антропогенного забруднення середовища. Для цього використовують методи фізичного і хімічного експрес-аналізів, дистанційне зондування, телеметрію і комп’ютерну обробку даних; – методи кількісного обліку організмів і методи оцінки біомаси та продуктивності рослин і тварин (наприклад: аерокосмічна реєстрація чисельності стад); – методи вивчення взаємовідносин між організмами в багатовидових угрупованнях (наприклад: експеримент “Біосфера-2”, США); – методи математичного моделювання, зокрема методи імітаційного моделювання з використанням сучасної обчислювальної техніки. Ці методи дозволяють розглядати варіанти і здійснювати обґрунтовані прогнози глобального розвитку.
1.5. Основа сучасної екології – вивчення модельної системи: “Людина – економіка – Біота – середовище” У 1992 році Д.Медоуз написав: “Та система, що заставляє здійснювати шкоду навколишньому середовищу, дуже схожа на інші системи, такі, наприклад, що заставляють людей палити, ставати наркоманами, використовувати все більше пестицидів у сільському господарстві, створювати все більше зброї, щоб забезпечити безпеку”. Автор назвав такі порочні системи “манія-структурами”. Дійсно, не має нікого, хто свідомо хотів би губити природу і порушувати навколишнє середовище, але збитки, що їм наносяться, весь час зростають. Чому це виникає і що потрібно зробити, щоб змінити це становище? Відповідь не лежить в якійсь одній галузі – економіці, техніці, біології або психології. Вона знаходиться в системі взаємодії цих областей, які утворюють глобальну суперсистему “людське суспільство – виробництво та економіка – жива природа – навколишнє середовище”. Структурна схема системи “Людина – Економіка – Біота – Середовище” приведена на рис. 1.5.1.
– – + Е + – С
+ Л +
Рис. 1.5.1. Модельна система “Людина – Економіка – Біота – Середовище” Поведінка та характер зв’язків у даній системі можна охарактеризувати наступним чином:
– Біота” є одностороннім і має від’ємний характер;
1.6. Системні закони макроекології (аксіоми Б.Коммонера)
Сучасна екологія володіє сукупністю правил та законів. Науковій громадськості широко відомі системні закони (аксіоми) Б.Коммонера: 1. “Все пов’язано з усім”. Цей закон про узагальнюючий зв’язок речей та явищ у природі і людському суспільстві, які знаходяться в системній взаємодії, по М. Реймерсу близький до закону внутрішньої динамічної рівноваги: речовина, енергія, інформація та динамічні якості окремих природних систем тісно пов’язані між собою так, що зміна одного з показників призводить до зміни інших, але загальні якості систем зберігаються. Наслідки цього закону: – закон великих чисел: сукупна дія великого числа випадкових факторів приводить до результату, майже незалежного від випадку; – принцип Ле-Шателье: при зовнішній дії, що виводить систему із стану стійкої рівноваги, ця рівновага зміщується у напрямку, при якому ефект зовнішньої дії зменшується; – закон оптимальності: будь-яка система функціонує з найбільшою ефективністю в деяких характерних для неї просторово-часових границях. 2. “Все повинно кудись діватись”. Цей закон, що характеризує збереження маси речовини є одночасно найважливішою вимогою раціонального природокористування. Він подібний до закону збереження енергії та речовини. Люди порушують безвідходну технологію біоти, замкнутість колообігу речовин і виробляють, з точки зору природи, тільки сміття та отруту. Наслідки цього закону: – закон розвитку системи за рахунок навколишнього середовища: будь-яка система (природна або суспільна) може розвиватись за рахунок використання матеріально-енергетичних та інформаційних можливостей навколишнього середовища. Ізольований саморозвиток – неможливий; – закон неможливості ліквідації відходів або побічних дій виробництва: в будь-якому господарському циклі виключити відходи неможливо. Вони можуть бути лише переведені з однієї форми в іншу або переміщені у просторі, а їх дія – розтягнута у часі. У сучасному суспільстві принципово неможливе безвідходне виробництво. 3. “Ніщо не дається даремно” Цей закон характеризує ціну розвитку екосистем: будь-яке нове придбання в еволюції системи обов’язково супроводжується втратою якоїсь частини попереднього придбання і виникнення все більш складних проблем. Наслідки цього закону: – закон незворотності еволюції: великі системи еволюціонують тільки в одному напрямку – від простого до складного; – правило прискорення еволюції: з ростом складності організації системи темпи еволюції зростають. Це правило стосується як еволюції органічних видів, так і людської історії та розвитку техніки.
4. “Природа знає краще”, що робити, а люди повинні вирішити, як зробити найкраще.
Цей закон характеризує головний критерій еволюційного відбору. По досконалості і здоровому глузду біологічні системи набагато досконаліші ніж технічні: підводний човен – дельфін, гідравлічний компресор – серце, комп’ютер – мозок. Все у природі повинно було пройти жорстокий конкурс на вакансію у біосфері. Сьогодні планету населяє лише 0,001 частина випробуваних еволюцією видів рослин і тварин. Головний критерій цього відбору – участь у глобальному біотичному колообігу, збільшення його ефективності, наповненість всіх екологічних ніш, виключення “мертвих зон” із сітки природних взаємозв’язків. До цих аксіом Б.Коммонера в останні роки додається ще один закон.
5. “На всіх – не вистачить”. У природі дії правило максимального “тиску життя”: організми розмножуються з інтенсивністю, що забезпечує їх максимальну чисельність. Якби були зняті обмеження, то буквально за години маса біоти перевищила б масу Землі. Однак, маса біоти – величина постійна (закон константності кількості живої речовини В.І. Вернадського). Збільшення чисельності і маси якихось організмів може здійснюватись тільки за рахунок зменшення маси і чисельності інших організмів. Цей закон обмеженості ресурсів природи є джерелом всіх форм конкуренції як у природі, так і у людському суспільстві (наприклад, релігійні, міжнаціональні конфлікти, класова боротьба). Тільки у природі в результаті конкурентної боротьби залишаються кращі, а у людському суспільстві – скоріше навпаки.
«Усі наші біди – від напівосвіченості…»
|